Varsó, 1939
Szpilman úr?
Önhöz jöttem. Nagy tisztelője vagyok.
- Ki maga? - Dorota. Jurek húga vagyok.
- Vérzik! - Katonadolog!
Majd levélben körülrajongod! Most siessünk!
Jurek, hol rejtegetted eddig?
- Mit vigyek? - Túl sokat akarsz vinni.
Hány koffert viszel?
Elvigyem Szymon bácsi képét?
Csinálj, amit akarsz! Nem látod, hogy halálra aggódom magam?
Mindjárt hazajön, ne félj!
- A cipőknek is kéne egy koffer. - Mama, megjött Wladek!
Hála istennek!
- Megsebesültél! - Dehogy, csak egy karcolás.
- Aggódtam. - Mondtam neki, ne tegye.
Ha meghalsz, a papírokból megtudják, hová vigyenek.
Henryk, ne beszélj így!
- Papa, megjött Wladek! - Na, látjátok!
- Mit csináltok? - Ki látta az új kalapom?
- Lebombáztak, nem sugárzunk. - Van más adó is a varsóin kívül.
- Csomagolj be, szívem! - Hová megyünk?
- El Varsóból. - Hová?
- Nem hallottad? - Mit?
- Nem olvastad? Hol az újság? - Abba csomagoltam.
- "Abba csomagolt!" - A kormány Lublinba költözött.
A munkabíró férfiak a folyón túl építenek új védelmi vonalat.
A férfiak elmentek, csak a nők maradtak itt.
És kofferekkel felpakolva akartok védelmi vonalat építeni?
- Csomagolj! - Nem megyek el!
Jó, akkor én sem megyek el!
Ne butáskodjatok! Együtt maradunk!
Az otthonomban szeretnék meghalni.
- Isten ments! - Csend! Ez fontos!
Most kaptuk a hírt a BBC-től,
hogy miután a brit kormány nem kapott választ
a német kormánynak küldött ultimátumára,
Anglia háborút üzent a náci Németországnak.
Ez csodálatos!
Várhatóan...
pár órán belül Párizs is hasonló nyilatkozatot tesz.
Lengyelország nincs többé egyedül!
Csodálatos!
- Mama, pompás vacsorát főztél! - Felséges volt!
Ilyen hírt illő módon kell megünnepelni.
Angliára és Franciaországra!
Megmondtam, ugye? Minden jóra fordul.
5003.
- Csak ennyi? - Ennyi. 5003 zlotynk maradt.
3003 zlotyval több a kelleténél.
"Újabb megszorító intézkedések.
A zsidók 2000 zlotyt tarthatnak otthonukban."
- Mi legyen a többivel? - Bankba tesszük és zároljuk.
Ki olyan hülye, hogy német bankba tegye a pénzét?
Dugjuk el! Nézzétek!
Eldughatjuk a cserép alá.
Ide bevált módszer kell, amit az első háborúban alkalmaztunk.
Lyukat fúrtunk az asztal lábába, oda rejtettük a pénzt.
- És ha elviszik? - Hogy vinnék el?
Berontanak, és elvisznek fotelt, asztalt, értéktárgyat.
- Tényleg? - Minek nekik egy ilyen asztal?
- Mit művelsz? - Nézzétek!
Ez a legjobb hely, a cserép alatt senki se fogja keresni.
- Nem, gondolkoztam. - Ez újdonság.
- Bedobjuk a pszichológiát. - Mit?
Az asztalon hagyjuk az órát és a pénzt, és letakarjuk ezzel.
- Ez őrültség! - Itt biztos nem veszik észre.
Égbe kiáltó hülyeség! Már hogyne vennék észre!
Idenézz!
Nézd, te hülye!
- És még én vagyok a hülye? - Jó hely...
- Ez órákig eltart. - Nem kerget a tatár...
- És hogy szeded majd ki? - Csipesszel...
Egyenként?
- Senki se hallgat rám! - Csendet kérek! Rendre!
Az ügyvédnő csendet kér.
Figyeljetek! Az órát a cserép alá, a pénzt a hegedűbe rejtjük.
- Tudok-e még játszani vele? - Majd kiderül.
Jurek? Itt Wladek Szpilman.
- Hogy vagy? - Kösz, jól. És te?
Ahhoz képest jól.
Tudom, miért hívsz. Semmit se tehetünk.
- Nem lesz több adás. - Tudom, de...
Se zene, se semmi. Nem lesz lengyel rádió.
De majd találsz munkát. Egy ilyen művész...
Talán igen, talán nem, de...
ne haragudj, nem a karrierem miatt telefonálok.
Hetek óta rágom Jurek fülét.
Tegnap végre azt mondja: "Gyere velem!"
Vele megyek, erre lebombázzák a rádiót.
Így is csodálatos volt a találkozásunk.
- Igazán? - Igen. Feledhetetlen élmény volt.
- Csodásan játszik, Szpilman úr. - Wladek.
- Így senki se játssza Chopint. - Ez bók volt?
- Komolyan mondom. - Ki tudja? Csak humorizálok.
- Egy kávét a Paradisóban? - Szívesen.
- Mivel foglalkozik? - Konzervatóriumot végeztem.
- Zenész? - Csak kezdő.
- Milyen hangszeren játszik? - Csellón.
Imádom, ha egy nő csellózik.
Megérkeztünk.
ZSIDÓKNAK BELÉPNI TILOS
Gyalázat! Hogy merészelik?
Jobb nácik akarnak lenni, mint Hitler.
- Bemegyek és panaszt teszek. - Inkább ne, hallgasson rám!
Ez annyira megalázó egy ilyen embernek, mint maga.
Menjünk máshová.
- Sétálhatnánk a parkban. - Nem szabad.
Új rendelet: "Zsidóknak a parkba belépni tilos."
- Viccel? - Nem.
Mondanám, üljünk le egy padra, de a zsidóknak az is tilos.
Ez képtelenség!
Tudja, mit? Beszélgessünk itt!
Ezt nem tilthatják meg, nem igaz?
Tehát csellózik? Szép.
Ki a kedvenc zeneszerzője? Chopin? lgazán?
Repertoárba kell vennie a csellószonátáját.
Maga, Wladek, mit szól hozzá?
Talán kísérhetném. Én zongorázom, maga csellózik.
Szpilman úr, ön egy csodálatos ember!
Szólítson Wladeknek!
"Karszalag viselése Varsó megyében"
"Elrendelem, hogy minden zsidó jól látható karszalagot hordjon.
Jelen rendelet 1939 december elsejével lép hatályba,
és minden, 12 évnél idősebb zsidóra vonatkozik.
A szalagot a jobb karon kell viselni,
és egy kék Dávid csillagot ábrázol fehér alapon.
A szalagnak olyan szélesnek kell lennie,
hogy egy 8 cm átmérőjű csillag elférjen rajta.
A csillag ágának szélessége 1 cm.
Minden zsidó, aki megszegi ezt a rendeletet,
súlyos büntetéssel lesz sújtva.
Varsó megye kormányzója, dr. Fischer."
- Nem veszem fel! - Én sem.
Nem hagyom, hogy megjelöljenek!
Mutasd!
Azt is írják, hogy nekünk kell beszerezni a karszalagot?
- Honnan szerezzük be? - Sehonnan. Nem fogjuk viselni.
Miért nem hajolt meg?
Bocsásson meg!
Tilos a járdán mennie.
A csatornába!
- Láttad ezt? - Mit? Most dolgozom.
Mi ez?
- Ide fognak minket tenni. - "Tenni?" Ezt hogy érted?
"Dr. Fischernek, Varsó megye kormányzójának,
az új varsói zsidónegyed kialakításáról szóló rendelete.
Minden varsói zsidó köteles beköltözni az új negyedbe."
Ezt nézd! "A meghatározott területen kívül élő zsidóknak
át kell költözni a zsidónegyedbe 1940. október 31-éig."
Ide nem férünk be. Túl kicsi. 400 ezer zsidó él Varsóban.
Nem, 360 ezer. Így már könnyebb.
Mit csináljak?
- Mit tudok ennyiből venni? - Én igyekszem.
Mama?
Mama? Mi a baj?
20 zloty.
Ennyink maradt. 20 zlotynk.
Mit vehetek 20 zlotyból?
Mást se főzök, mint krumplit krumplival.
Ez az ára, ennyit adok érte. Fogadják el.
- Többet senki se adna. - Ez egy Bechstein!
2000, fogadják el!
Mit csinálnak, ha éheznek? Megeszik a zongorát?
- Kifelé, szemét rabló! - Megőrült?!
- Inkább elajándékozzuk. Kifelé! - Ma még nem ettek?
Mi a bajuk?
Maguk megőrültek!
Ez szívesség!
2 ezret adok, és a költöztetést is állom. Azt fel se számítom.
Nem ettek ma, meg vannak őrülve!
Vigye!
1940. október 31.
Dorota!
Üdvözlöm!
Nem akartam eljönni,
nem akartam ezt látni, de... nem bírtam megállni.
Hogy van?
- Jól. - Jó.
Nem egészen. Letartóztatták az unokabátyámat,
de Jurek szerint ki fogják engedni.
Ez gyalázatos!
Nem tart sokáig, ne aggódjon.
Én is ezt mondtam. Ez túl...
túl abszurd!
Hát... nekem most...
Hát akkor... még találkozunk...
hamarosan.
Viszlát!
Hát... az igazat megvallva,
rosszabbra számítottam.
Hol alszunk?
Én a konyhában alszom a lányokkal,
te, Henryk és a papa pedig itt.
Nézzétek!
Gyertek, nézzétek!
Sipirc!
Papa! Papa!
- Hányat adtál el? - Egyet.
Dosztojevszkij Félkegyelműjét. 3 zloty.
- Több a tegnapinál. - 3 nyomorult zloty!
- Egyesek milliókat keresnek. - Tudom.
Nem tudsz semmit!
Lefizetik az őröket, hogy szemet hunyjanak,
amikor becsempésznek élelmet, dohányt, italt,
francia parfümöt,
míg mások haldokolnak.
Bocsánat, nem látta az uramat, Izaak Szermant?
Magas, jóképű, őszes szakállú férfi.
- Nem láttam, sajnálom. - Ne haragudjon!
Viszontlátásra. Aludjon jól!
Ha mégis találkozna vele, írja meg nekem. Izaak Szerman.
Minek a gojoknak ez az út? Miért nem kerülik meg a negyedet?
Nyugodj meg, hidat fognak építeni. Nem hallottad?
Milyen hidat? Mesügék!
És a németek okosnak tartják magukat! Tudod, mit gondolok?
Hogy tök hülyék!
A családom éhezik!
És itt kell ácsorognom, amíg átengednek.
Azt hiszik, zenét jöttem hallgatni?
Valami baj van?
- Unatkoztok? - Mi van veled, öreg? Fázol?
Mozognod kell, akkor átmelegszel!
Így van!
Táncolj!
- Gyerünk, táncolj! - Táncolj!
Gyerünk, gyerünk!
Táncolj!
Remekül megy!
Hát te? Te is akarsz táncolni?
Helyet, helyet, a zsidók táncparkettjének!
Félre!
Te...
...és itt a párod!
Gyorsabban!
Nagyon jó!
Gyorsabban!
Gyerünk!
Azt mondtam, gyorsabban!
Gyerünk, mozogjatok! Gyorsabban!
Mozogjatok, zsidók!
Micsoda hangulat!
Táncolni!
Megjöttek.
Itzak Heller van itt, rátok vár.
- Mi van? - Teázzatok!
Az ebéddel megvárjuk a lányokat.
- Mit keresel itt? - Hozott süteményt.
Az apja újra ékszerrel kereskedik. Jól megy az üzlet?
Csodálatos dolog az ékszer!
- Toborzunk. - Kicsoda?
Ne okoskodj, Henryk! Barátként jöttem.
Mindenhonnan érkeznek zsidók.
Félmillióan leszünk. Több zsidó rendőr kell.
Ó, több zsidó rendőr?
Gumibottal verjem a zsidókat a Gestapo szellemében? Értem.
- Valakinek meg kell tennie. - Miért nekem?
Gazdag szülők gyerekeit toborozod.
Nézd apámat, minket!
Látlak. Ezért jöttem. Hogy jobban éljetek.
- Könyvek eladásával küzdesz a túlélésért? - Igen.
Csak szívességet akartam nektek tenni.
Te, Wladek? Nagy zongorista vagy.
A dzsessz-zenekarunk tárt karral fogadna.
- Lépj be! Nincs munkád. - Köszönöm, van munkám.
Persze.
Sajnálom, azt kérik, hagyd abba.
Ki kéri?
Nézd a dolgok jó oldalát!
A kis gettóban értelmiségiek, szakemberek élnek.
Jobb helyen vagy ott. A nagy gettó egy pöcegödör.
- Adj egy feladatot! - Te művész vagy, Wladek.
- Lelkierőt adsz az embereknek. Az elég. - Segíteni akarok!
Közismert vagy, Wladek. És még valami...
Ti, zenészek nem vagytok jó összeesküvők. Ti túl...
túl... muzikálisak vagytok!
- Ki az? - Symche! - Majorek.
Kihirdették, hogy megtisztítják a várost.
Kit érdekel!
Szervusz, Symche. Dolek.
Zyskindné.
- Jehuda. Gürcölünk? - Majorek.
Ő a hazánk, sőt a világ legjobb zongoristája.
Wladyslaw Szpilman, bemutatom Majoreket.
- Örvendek. - Ismerős a neve.
- Zongorázni nem hallottam. - Majorek tiszt.
Kiváló férfi. Egy hibája van: nem szocialista.
Indulj, Wladek! Mindjárt kezdődik a kijárási tilalom.
Tudod, mekkora példányszámú a lapunk? 500.
És hányan olvasnak el egy példányt? Húszan.
Azaz 10 ezer olvasónk van!
Lázadásra buzdítanak.
Majorek a gatyájába dugja, és a vécékben hagyja őket.
- Vécékben? - Ahányat csak találok.
A németek sose járnak a zsidó vécékre. Túl tiszták nekik.
Egy falat kenyeret, bácsi!
Egy zlotyt!
Hagyja abba!
Gyere!
Gyere, kisfiam!
Állj fel! Állj fel!
Könyörgök, ma este ne beszéljünk szomorú dolgokról!
- Együnk jó étvággyal! - Jó. Mesélek valami vicceset.
- Ismeritek dr. Raszeját? - A sebészt?
Őt. Nem tudom, miért,
a németek beengedték a gettóba operálni.
Hagyták, hogy zsidót operáljon egy lengyel?
Engedélyt kapott, ennyit tudok. Szóval,
elaltatja a pácienst, nekilát a műtétnek.
Elvégzi az első metszést, beront az SS,
agyonlövik a beteget, Raszeja doktort és az összes jelenlevőt.
Jó vicc, mi?
A beteg semmit se érzett, elaltatták.
Megkértelek, Henryk!
Mi van veletek?
- Hol a humorérzéketek? - Nem volt vicces.
Tudod, mi vicces? Te! Meg a nevetséges nyakkendőd!
Mi bajod a nyakkendőmmel? Miért zavar?
- A munkámhoz kell. - Munka?
- Én dolgozom. - A gettó parazitáinak játszol.
- Paraziták? - Azok! - Fiúk! Fiúk!
- Tojnak mások szenvedéseire! - Engem hibáztatsz?
Igen, mert nem látják, mi folyik körülöttük.
- Amerikát hibáztatom. - A nyakkendőmért?
Az amerikai zsidókat. Szép számban élnek ott.
Mit tesznek értünk? Haldokolnak itt az emberek.
Éheznek.
A zsidó bankárok bírják rá Amerikát,
hogy hadat üzenjen Németországnak.
A lámpákat!
Mama! Isten szerelmére, maradj csendben!
- Elnézést, Szpilman úr húga vagyok. - Bemehet. Ti nem!
- Mi történt? - Borzasztó dolog!
- Micsoda? - Embervadászat folyik az utcán.
Henryket elhurcolták.
Menj haza! Én majd intézkedem.
- Bocsánat, nem látta az uramat? - Nem.
- Izaak Szerman. - Sajnos nem.
Szép szál ember, őszes szakálla van.
Ha látja, írja meg nekem. Ne feledje! Izaak Szerman.
Mi történt?
Elfogták az unokámat. Elhurcolják az embereket.
Mit akarnak velük csinálni? Már nem hiszek Istenben.
Bocsánat! Bocsánat!
Itzak!
Én vagyok az, Wladek Szpilman.
- Henryk odabent van. - Nem láttam.
- Bevitték, hidd el! - Pech!
- Tudsz segíteni? - Rám fanyalodtál, mi?
- Most jól jövök. - Tudsz segíteni?
- Az sokba kerül ám! - Nincs pénzem.
Sajnálom. Léptél volna be, amikor mondtam.
Azt mondják, befolyásos ember vagy.
- Ki mondta? - Ismerősök.
Azt mondják, fontos ember vagy.
Itzak!
Ne! Segítség! Tolvaj!
- Miért vittek be? - Beszéltél Itzak Hellerrel?
- Megkértelek én rá? - Szabad vagy, nem?
Könyörögtél? Hason csúsztál a féreg előtt?
Nem, csak a segítségét kértem.
Mennyit fizettél neki?
Miből fizettem volna?
Minden pénzem az élelemre megy rá.
Tudok gondoskodni magamról.
- Deportáltak volna. - Semmi közöd hozzá!
Én kellek nekik, nem te. Miért szólsz bele mások dolgába?
- Az a bajod, hogy hülye vagy! - Ez se rád tartozik.
Mi van?
Rosszul vagy?
Éhes vagyok.
Szpilman úr.
Munkáltatói igazolás? Mire jó a munkáltatói igazolás?
Igazolnod kell, hogy egy német cégnek
dolgozol a gettóban, különben...
- Különben mi? - Deportálnak.
- Tehát igaz a hír. - Deportálni fognak.
Munkatáborba visznek, keletre.
- Bezárják a kis gettót. - Úristen!
Wladek! Wladek!
Azt hittem, turnézol... London, Párizs, New York, Chicago...
- Ezen a héten nem. - Rémesen festesz!
Hallottad a hírt? Keletre deportálnak.
Ne vedd annyira a lelkedre a híreket. Mi a gond?
Apámnak próbálok munkáltatói igazolást szerezni.
Már az egész családnak szereztem, csak neki nem.
- Voltam gyárakban, boltokban... - Miért nem hozzám jöttél?
- Nem tudtam, hogy ebben utazol. - Én nem, de Majorek igen.
- Segítesz? Nincs pénzem, de... - Kérlek, ne sértegess!
- Tudsz segíteni? - Gyertek Schultz műhelyébe holnap 4-kor.
Látod, milyen szerencsés napod van?
Ezt nevezem történelmi szükségszerűségnek.
Ezért mondom: "Nézd a dolgok jó oldalát!"
- Hogy van a háta? - Jobban.
- Jobban? - Jobban teszi, ha nem kérdi.
Köszönöm.
Szívesen. Úgyse veszi semmi hasznát.
Köszönöm, Schultz úr.
1942. március 15.
Legalább itt dolgozhatunk a gettóban.
És még együtt vagyunk.
Kifelé! Mindenki az udvarba!
Alkalmazottak vagyunk. Van róla igazolásunk.
A többiek felöltöznek, és itt jelentkeznek!
Mindenki hozza a holmiját! 15 kilót, nem többet.
Hová visznek bennünket?
Sajnálom, én igyekeztem.
- Reméltem, az igazolás megment. - Ne beszélj így!
Reméljük, Henrykre és Halinára jobb sors vár.
1942. augusztus 16.
- Hová megyünk? - Dolgozni.
Jobb dolguk lesz, mint a büdös gettóban.
Miért is tettem?
Nem tudna adni egy korty vizet? Haldoklik!
A gyermekem szomjan hal! Könyörgök!
Ki ad egy korty vizet? Könyörgök!
- Hallja? Ez szégyen, gyalázat! - Hallom.
- Megyünk a vágóhídra, mint a birkák! - Halkabban!
Támadjunk! Félmillióan vagyunk. Kitörhetnénk a gettóból.
Ha meghalunk, ne hozzunk szégyent a népünkre!
- Biztos benne, hogy megölnek? - Nem,
mert nem kötötték az orromra.
- Az biztos, hogy kiirtanak. - Mit tegyek? Harcoljak?
Ahhoz szervezés, terv, fegyver kell.
Igaza van, a vonóval harcoljak?
A német nem pazarol el ekkora munkaerőt.
- Nyilván munkatáborba küldenek. - Ugyan már!
Az a nyomorék, a vének, a gyerekek dolgozni fognak?
Nézzen magára! Vasgerendát fog cipelni a hátán?
Henryk! Halina!
Henryk!
Megtudtuk, hogy itt vagytok.
Veletek akartunk lenni.
Hülyék! Hülyék!
Miért is tettem?
Kezd az idegeimre menni.
Az isten szerelmére, mit tett?
Megfojtotta a kisbabáját.
Előkészítettek egy búvóhelyet, és el is rejtőztek oda.
A baba felsírt, amikor megjött a rendőrség.
A nő befogta a száját. A baba belehalt.
Meghallva a hörgést, egy rendőr rátalált a búvóhelyre.
Mit olvasol?
"Ha belénk szúrtok, nem vérzünk tán?
Ha csiklandoztok, nem kacagunk tán?
Ha megmérgeztek, nem halunk meg tán?
Ha gyaláztok, nem állunk bosszút tán?"
- Illő szavak. - Ezért hoztam el.
Kis hülye! Mit csinál a pénzzel?
Kisfiú, gyere ide!
Gyere!
- Mibe kerül a karamell? - 20 zloty.
Egy karamellt? A pénzzel mihez kezdesz?
20 zloty.
Összekaparjuk valahogy.
Nekem 10 zlotym van, azt hiszem.
5... 10... 20.
Halina?
Tessék?
- Fura, hogy most jut eszembe... - Mi?
Kár, hogy nem ismertelek meg jobban.
Köszönöm.
Szpilman! Szpilman!
Takarodj, te hülye!
Papa!
Papa! Mama! Halina!
Halina! Mama!
Mit csinálsz? Megmentettem az életed!
Lépj le! Menj!
Ne fuss!
Anyjuk!
Készen állnak a beolvasztásra.
Mit csinál? Az a nő várandós!
Wladek!
Mit keresel itt, Wladek?
Úgy történt, hogy...
én... mi...
őket mind...
Talán jobb így. Kevesebbet szenvednek.
Még nincs vége. Itt maradunk pár napig, amíg elcsitul a dolog.
Megvesztegettem egy rendőrt, hogy szóljon, amikor vége.
Istenem, már két éve nem voltam kint!
Ne örülj, várd meg a végét!
Valódi arany...
olcsó.
Ismered?
Tündéri! Kicsoda?
Énekesnő. Jól ismertem.
A férje színész. Rendes emberek.
- Beszélek vele. - Ne feledd,
felakasztják, ha zsidót segít.
Balra át!
Lépés indulj!
Állj! Jöjjön ide!
Állj!
Micsoda banda!
Majd én rendet teszek!
Jobbra át!
Lépj ki!
Te is!
Feküdj!
Balra át!
Lépés indulj!
Mióta vagy itt?
Tegnap este óta.
Örülök, hogy látlak.
Elkezdték a "végső áttelepítésünket."
Már tudjuk, hogy ez mit jelent.
Kiküldtünk valakit. Zygmuntot. Jó ember.
Megbíztuk, hogy kövesse a Varsóból induló vonatokat.
Eljutott Sokolowba.
Egy vasutas elmondta, hogy a szerelvények
egy része Treblinkába megy.
Naponta jönnek emberekkel tömött tehervonatok Varsóból,
letérnek Treblinka felé, és üresen jönnek vissza.
Élelemszállítás nincs azon a vonalon.
És civileknek tilos belépni a treblinkai állomásra.
Kiirtanak bennünket.
Hamar fog ez menni.
60 ezren maradtunk a félmillióból.
Sok fiatal van közöttünk.
Ezúttal harcolni fogunk.
Jó erőben vagyunk.
Szervezettek vagyunk. Felkészültünk.
Ha segíthetek...
Te!
Gyere ide!
Bocsánat!
Nem tudom, mi történt velem!
Kérem, ne! Kérem!
Remélem, zongorázni jobban tudsz, mint cipelni.
Ha így folytatja, nem húzza sokáig.
Könnyebb munkát keresek neki.
Baj van!
Csak a zsidók! A lengyelek tovább dolgoznak! Csak a zsidók!
Jó hírem van a számotokra.
Az a hír járja, hogy akarunk titeket...
umsiedelni... áttelepíteni.
Ígérem nektek, hogy se most, se a jövőben
semmi ilyesmit nem tervezünk.
Ezért tettünk ki
hirdetményeket a falakra,
hogy bizonyítsuk jóakaratunkat.
Kiválaszthattok valakit magatok közül, aki bemehet a városba,
és mindennap hozhat 3 kg...
kartoffelt... krumplit. Ja?
És egy kenyeret minden egyes munkásnak.
Mondjátok, miért tennénk ilyet, ha át akarnánk telepíteni?
Jó üzletet csinálhattok azzal, amit nem zabáltok meg.
Ez nem olyasmi, amiben ti, zsidók jeleskedtek?
Az üzletelés?
Folytatni!
A madzagos zsákban van.
A többi dróttal van bekötve.
Most!
Majorek.
Egy szívességet kérek tőled.
Ki kell innen jutnom.
Kijutni könnyű. Csak odaát nehéz életben maradni.
Tudom, de
tavaly nyáron, amikor a Gelazna Brama téren dolgoztunk,
megláttam egy ismerősömet, egy régi barátnőmet...
énekesnő, a férje színész.
Felírtam ide a nevüket és a címüket, ha még ott laknak.
Janina Godlewska és Andrzej Bogoutski. Jó emberek.
Fel tudnád keresni őket?
Mindennap bemész a városba. Kérdezd meg,
segíthetnek-e nekem kijutni?
Van ragtapaszod?
Miben sántikálsz?
Mi a fene van abban?
Megengedték, hogy élelmet hozzunk a gettóba.
3 kg krumplit és kenyeret.
Kinyitni!
Csak krumpli és kenyér.
Hazudsz! Valami bűzlik itt!
Nyisd ki!
"Krumpli"?
Mind egyformák vagytok!
Ha egy zsidónak a kisujjad nyújtod,
elveszi az egész kezed!
Ha még egyszer hazudsz, agyonlőlek!
A saját kezemmel.
Felkerestem a barátaidat.
- Már nem ott laknak, de... - Beszéltél velük?
- Készülj fel az indulásra! - Mikor?
Hamarosan.
A fenébe!
Megtanítalak benneteket kesztyűbe dudálni, büdös zsidók!
Tudod, hogy miért ütlek benneteket?
- Tudod, hogy miért ütlek? - Miért?
Így ünnepelem a szilvesztert!
És most mars!
Énekeljetek!
Valami vidámat!
Jó hangosan!
"Sorakozzunk és kövessük a fehér sast...
Győzzük le a halálos ellenséget!
Zúdítsuk rá a pokol minden kínját!
Rázzuk le a rabszolgaság igáját!
Zúzzuk szét a nemzet gyilkosait!
Törjük el a korbácsot, és büszkén meneteljünk!
Ne haragudj! Mocskos, undorító vagyok!
Nincs sok időnk. Gyere!
Siess!
Tessék, ezt próbáld fel! Gyakran kell áthelyeznünk.
Az SS válogatás nélkül vadászik
zsidókra, nem zsidókra, bárkire, mindenkire.
Wladek, borotválkozz meg! A borotvám a polcon van.
Marek Gebczynski gondjára bízunk.
A város túlsó végében lakik.
Ott éjszakázol, aztán tovább viszünk.
Én majd viszek ennivalót.
Na, indulás!
Megmutatom, hol fog aludni.
Itt kell maradnia holnap délutánig.
Találtunk magának lakást. Közel van a gettó falához,
de biztonságos.
Nem valami kényelmes.
Megfelel.
Köszönöm.
Hadd vigyem én! Adja ide!
Menjen előre, minél közelebb a németek utasteréhez.
Most összehúzom a függönyt.
De napközben mindig legyen félrehúzva. Ezt ne feledje!
Jobb érzés a fal innenső oldalán lenni, mi?
Igen.
De néha én se tudom, melyik oldalán vagyok.
Itt talál kenyeret, krumplit, hagymát. Még benézek.
Janina kétszer hetente hoz élelmiszert, megnézi, hogy van.
Köszönöm.
Még egy nagyon fontos dolog: vészhelyzetben,
de csakis akkor, menjen erre a címre.
Hogyhogy? Elfelejtetted, maci?
Mi van, cicus? Elfelejtettem, és kész.
Úgy beszélsz velem, mint a kapcáddal.
Azért beszélek úgy, mert kapca vagy!
- Disznő! - Ringyő!
Mocskos disznő!
- Te vagy disznő! - Aki mondja, az!
Angyalian játszol, cicám!
Akkor miért nem hallgatsz?
- Már hogyne hallgatnálak, cical - Te hazug! Elaludtál. Disznől
1943. április 19.
1943. május 16.
Köszönöm.
- Korábban akartam jönni, de... - Köszönöm.
Senki se gondolta, hogy eddig kitartanak.
Ott kellett volna maradnom harcolni.
Wladek, ne! Vége van.
Legyünk büszkék rájuk.
Istenem, hogy harcoltak!
Igen.
- Mint a németek. - Nem bírnak magukhoz térni.
Erre nem számítottak. Senki se számított.
A zsidók visszavágnak?!
- Ki hitte volna? - Na, és mire volt jó?
Mire volt jó?
Wladek, csodálkozom rajtad!
Emelt fővel haltak meg. Erre volt jó.
És még valamire. Most a lengyelek fognak felkelni.
Felkészültünk. Harcolni fogunk.
Majd meglátod.
Csomagoljon, el kell mennünk!
Miért? Mi történt?
- Szökésben vagyok. - Mi történt?
A Gestapo megtalálta a fegyvereinket.
Letartóztatták Janináékat. Ide is el fognak jutni.
- Azonnal el kell mennie. - Hová?
Nézzen rám! Nem megyek el.
- Vállalom a kockázatot. - Maga dönt.
Ha jönnek, ugorjon ki az ablakon.
Ne hagyja, hogy élve fogják el. Nálam méreg van.
Nem kapnak el élve.
Nyissa ki!
Nyissa ki, különben hívom a rendőrséget!
Itt lakik? Nincs bejelentve.
Egy barátom lakása. Csak látogatóba jöttem.
Van igazolványa?
Mutassa a személyi igazolványát!
- Látni akarom! - Mi folyik itt?
Ez zsidó! Zsidó!
Zsidó! Fogják meg!
Ne hagyják elmenekülni! Állítsák meg!
- Tessék? - Gebczynski úr küldött.
Wladyslaw Szpilman!
Dorota!
Jöjjön be!
Elnézést, azt mondták, itt találom Dzikiewicz urat.
Michal Dzikiewicz, ő a férjem.
Jöjjön be!
Üljön le!
Segítségre van szükségem.
Hamarosan hazajön.
Bujdosom.
- Nincs hová mennem. - Mindjárt itt lesz.
- Mióta házasok? - Egy éve.
- Jurekkel mi van? - Meghalt.
- Mikor jön a baba? - Karácsonykor.
Nem a legjobb idő gyermeket szülni, de...
Ő a férjem. Wladyslaw Szpilman.
- Marek Gebczynski küldte. - Igen, emlékszem rá.
Ő mondta, csak akkor jöjjek ide, ha baj van...
Semmi baj.
Ma este nem vihetjük tovább. Itt alszik a kanapén.
Elnézést,
kaphatnék egy falat kenyeret?
Hogyne, rögtön vacsorázunk.
Üljön le! Kérem, üljön le!
Köszönöm.
Ez itt a német övezet.
A szemközti kórházba hozzák a sebesülteket a frontról.
Mellette van a rendőrség.
Ez a legbiztonságosabb hely,
az oroszlán barlangja.
Bezárom.
Senki se tudja, hogy itt van. Maradjon csendben.
Minden rendben?
Köszönöm.
Antek Szalas, az ő gondjára bízom.
- Jó napot. - Örvendek.
Köszönöm.
Adtam neki egy pótkulcsot.
Ellátja élelemmel, és gondoskodik magáról.
Az ellenállás tagja, jó ember.
Nem emlékszik rám, Szpilman úr?
Nem hiszem.
A varsói rádiónál voltam technikus.
Szinte naponta láttam magát.
- Sajnálom, nem emlékszem... - Nem számít.
Nincs oka aggodalomra. Gyakran meg fogom látogatni.
Képzelje, a szövetségesek Németországot bombázzák
minden áldott éjjel...
Kölnt, Hamburgot, Berlint.
A ruszkik is befűtenek nekik. Ez a vég kezdete.
Bízzunk benne!
Még él?
Tessék... kolbász... kenyér.
Vodka maradt még?
- Meddig tart még? - Már nem sokáig.
Azt hiszem, sárgaságom van.
Sebaj! Csak fura színe lesz tőle.
Amikor nagyapám besárgult, a barátnője faképnél hagyta.
Egészségére!
Miért nem jött korábban? Két hét telt el...
Gondok... pénzhiány.
Pénzt kell szereznem az élelmiszerre.
Eladható tárgyakra van szükségem. Nem könnyű.
Tessék! Adja el!
Az étel fontosabb, mint az idő.
Ó, van egy jó hírem!
A szövetségesek partra szálltak Franciaországban.
Az oroszok nemsokára itt vannak.
Szarrá verik a németeket.
Csak napok kérdése.
Wladek!
Tudtam!
Tudtam, hogy ez lesz.
- Hívok orvost. - Kockázatos.
- Dr. Luczakban megbízhatunk. - Viccelsz? Gyerekgyógyász!
- Akkor is orvos. - Ne!
Maradj! Én majd érte megyek.
Búcsúzni jöttünk.
Az anyámhoz költözünk, Otwocksba.
A gyerek már ott van, biztonságosabb.
Állítólag napokon belül kitör a lázadás.
Azt a gazember Szalast le kéne lőni!
A maga nevében kéreget Varsóban.
Az emberek bőkezűen adakoztak. Szép összeget harácsolt.
Istenem!
A mája akkora, mint egy labda, akut hólyaggyulladás,
de túléli.
Megpróbálok szerezni levulózt, de nem lesz könnyű.
- Kijön még hozzá? - Ki tudja?
Doktor úr...
- Köszönöm. - Ne beszéljen, pihenjen!
Köszönöm, hogy eljött.
Hoztam ennivalót.
Főzök valamit, de aztán el kell mennem.
1944. augusztus 1.
Kifelé! Ki az utcára!
Gyorsan! A németek bekerítették az épületet!
Nyissák ki!
Valaki segítsen!
Nézze meg a negyedik emeletet is!
A negyediken vagyok.
Úgy tűnik, itt nem volt senki
Akkor menjen tovább a padlásra!
A padláson vagyok.
Nincs itt senki.
Akkor jöjjön le!
Rendben, lemegyek.
Először ezt az oldalt! Hányszor kell még elmondanom?
Így jó. Tovább!
Várj, míg továbbmegyünk, és csak aztán lőj, te hülye!
Most a kórházat!
Mit csinál itt?
Kicsoda maga?
Ért engem?
Mit csinál itt?
Én csak...
fel akartam nyitni a konzervet.
Itt lakik?
Itt dolgozik?
Nem.
Mi a foglalkozása?
Én...
zongorista voltam.
Zongorista?
Jöjjön!
Játsszon valamit!
Itt bujdosik?
Zsidó?
Hol rejtőzik?
A padláson.
Mutassa meg!
Ennivalója van?
A nehéz helyzet miatt lehetetlen...
...ezen az útvonalon szállítani a lőszereket.
- Jó reggelt, uraim! - Jó reggelt!
Zsidó!
Elnézést,
mi ez a lövöldözés?
Az oroszok lőnek a folyó túlsó partjáról.
Már csak pár hétig kell kitartania.
- Mi történt? - Visszavonulunk.
- Itt vannak az oroszok? - Még nem.
Nem tudom, hogyan köszönjem meg.
Istennek köszönje meg, ne nekem.
Ő tart minket életben.
Legalábbis ezt kell hinnünk.
Vegye el!
- És maga? - Van még egy.
Az melegebb.
Mit fog csinálni, ha vége lesz?
Újra zongorázni fogok a lengyel rádióban.
Mondja meg a nevét, majd hallgatni fogom.
Szpilman.
Szpilman...
zongoraművészhez illő név.
Egy német! Német!
Ne! Ne lőjenek! Lengyel vagyok!
Lengyel vagyok!
Gyere ki!
Ne lőjenek!
Könyörgök, ne lőjenek! Lengyel vagyok!
Gyere le!
Könyörgök, lengyel vagyok!
Ez lengyel!
Igen, lengyel.
Miért van rajtad ez a kabát?
Fázom.
Nézzétek! Kurva németek!
Gyilkosok! Gyilkosok!
- Rohadékok! - Ezért imádkoztam!
- Gyilkosok! - Gazemberek!
Nézzétek meg magatokat!
Mindenemet elvettétek!
Zenész vagyok, elvettétek a hegedűmet!
Elvettétek a lelkemet!
Zenész?
Nem ismer egy bizonyos
Szpilmant? A lengyel rádiónál zongorázik.
Már hogyne ismerném?
Én segítettem, amikor bujdosott.
Mondja meg neki, hogy itt vagyok.
Segítsen nekem.
- Hogy hívják? - Hosenfeld.
Hogy?
Itt volt, ebben biztos vagyok.
Már nincs itt.
Szidalmaztam őket. Nem vagyok rá büszke, de ezt tettem.
Pont ott álltam, ahol te most.
Szögesdrót kerítés volt... a német odajött hozzám...
- Nem értetted a nevét? - Nem.
A gyárban talán tudnak valamit róluk.
Wladyslaw Szpilman Varsóban élt.
2000. július 6-án halt meg 88 éves korában.
A német tiszt neve Wilm Hosenfeld százados volt.
Egy orosz hadifogolytáborban halt meg 1952-ben.